The best movies with RETAiL subs from BiO Only at www.HoundDawgs.org
Isä. Isä!
Niin? –Kiitoksia.
Varo vähän. –Mitä sinä teet?
Valokiillotin pitää saada sisään, jotta voimme tehdä kovetuksen.
Ei tänne saa tulla autolla –Tänne oli tilattu laattakovetus.
Joko kaakeliassistentti tuli? –Kuka?
Sinä saat auttaa. –Minun täytyy soittaa ja kysyä.
Myöhemmin. Meillä on kiire.
Juuri noin.
Seis! Hyvä. Tule tänne valokiillottimen alle.
Hyvä. Mene kokonaan sen alle.
Pudota ensimmäinen.
Mitä tapahtui? –Hyvin sujuu. Siirrytään eteenpäin.
Juuri noin. Ole hyvä. –Tässä tulee.
Kiitos. Tule. Mitä tämä on?
Tätä täytyy siirtää. –Älä. Varo, varo.
Tornin kokoaminen vie tunteja. Se on iltaa varten.
Timo, meillä on pieni ongelma.
Ei nyt. Tule kantamaan. –Ei, vaan...
Isä... –Isä?
Meidän täytyy kai tulla uudestaan jonain toisena päivänä.
Ralf, heivataan se kolmas. –Selvä.
Seis!
Sinäkö pudotit valaisimet? –En.
Pahus.
Timo, minä paljastuin! Mitä minä teen?
Hei! Seis! –Missä olet?
Hallissa B. –Hyvä.
Ajamme takaovelle. Tule sinne. –Hei!
Timo, siellä on nudistimessut.
Sulaudu joukkoon. Meillä kiire. Saat minuutin aikaa.
Oletko siellä? Haluan puhua kanssasi.
Hei, sinä! Haluan puhua...
Anteeksi.
Eikö nyt olekaan nudistimessut? –Ei. Ne olivat jo viikonloppuna.
Kotona peität auton. –Selvä. Saisinko haalarit?
Sinulla on omat. –Ne ovat isällä.
Lakkaa lainailemasta kamojasi muille.
Ei sitten tullut mieleen ottaa mukaan ylimääräisiä haalareita.
Käsittämätöntä. Aina minä.
Isä. Isä!
Ralf! –Mitä sinä teet?
Onpa mukavaa.
Oletko alkanut harrastaa painia?
Oletko kunnossa? –Juu. Toki.
Aloititteko jo?
Ota toki, ole hyvä. –Kiitos.
Lonnie ja minä olemme jo istuneet tässä 42 minuuttia.
Tiedät, mikä on homman nimi. Et ole maksanut elatusmaksuja.
Sinäkin tiedät, mikä on homman nimi. Olen vähän ahtaalla juuri nyt.
Olet velkaa 90 000 kruunua. –90 271 kruunua.
Te saatte rahat. –Olet sanonut niin joka kerran.
Ja minä hoidan asian. Hoidan asian.
Hyvä. Mutta olet rästissä jo viisi vuotta.
Rästissä? Enkä.
Kerran kävin Hampurissa. Muuten en ole ollut ulkomailla.
Olet Heinon kanssa vain neljä tuntia viikossa.
Poika tarvitsee isäänsä. Olisin puhunut siitä kanssasi, –
mutta emme ehdi, koska on keskiviikko.
Tänään on keskiviikko. –On sinun vuorosi hakea Heino.
Niin onkin. Aivan. Kello 15...
Kello 13. –Haen hänet kello 13.
Sinun täytyy mennä. Kello on 12.44. –Niin. Minä lähden.
Isä! –Poju!
Nikolai. –Heippa.
Katso. Tämä on sinulle.
"Äsi." Mitä se meinaa?
Painoimme kankaalle perunalla. Heino painoi nurjalle puolelle.
Onko tämä sinusta hieno?
Hän teki sen ihan itse. –Miksi käytit tyttöjen värejä?
Haluatko mekon? Isän pikku tyttö. Mitä?
Arno, olen vähän huolissani sinusta.
Puristaako rinnastasi? –Puristaa.
Onko sinulla nivelkipuja? –On.
Otetaan muutamia kokeita. –Kuinka kauan tämä kestää?
Ei kai sinulle mitään kipsiä panna?
Mennäänkö ongelle? –Ei. Oltiin juuri kävelyllä.
Ei koko ajan käydä jossakin. –Sinä lupasit.
Äidin kuullen tehdyt lupaukset eivät päde.
Syö viinerisi. –Se on ruma.
Keskiviikkoviinerit ovat halvempia, eikä leipuri viitsi nähdä vaivaa.
Ei, hyvänen aika. Katso nyt tuota.
Hei.
Varo, ettei uimalakkiin tule naarmuja, lastentarhasetä.
Lupaa, ettet ikinä käytä kypärää. –En ikinä käytä kypärää.
Hyvä. Sulje silmäsi.
Lastentarhasetä. Nytkö? –Sulje silmäsi.
Päivää.
Ojenna kädet.
Mitä sanot? –Hamsteri! Se on söpö.
Se on söpö. Aika ruma myös. Eikö se näytäkin äidiltä?
Vai mitä?
Hei, kulta. Oliko sinulla mukavaa?
Tietenkin oli. –Katso, mitä sain.
Annetaan se saman tien isälle, sillä olet allerginen eläimille.
Joskus niitä on opittava sietämään. –Kulta, hae pakastimesta jäätelö.
Juttelen vähän isän kanssa. –Nähdään, poju.
Viiraako sinulla päästä? Tuo on tosi vaarallista, kun poika on allerginen.
Niin.
Olitteko te edes onkimassa?
Oltiin. –Tosi kiva. Heippa.
Heino. –Mitä?
Ensi onkireissulla otetaan harppuuna mukaan.
Kiva! –Nähdään.
Hei.
Lääkärillä oli huono päivä. Jos se on terminaalivaihe, se menee ohi.
Kun Timolla oli poninhäntä, sekin oli kamalaa, –
mutta se meni ohi, sillä se oli vain sellainen vaihe.
Missä ne ovat? –Mitkä?
Valaisimet. Auto on tyhjä. –Rauhoitu. Ralfie myi ne.
Myitkö sinä ne? –Jep.
Sano, että sait käteistä. –Sain käteistä. Ota olut.
Timo ja Ralf, minulla on teille asiaa.
Et saa rahaa. Ole iloinen, että ulkoilutamme sinua välillä.
En halua rahaa. Käy istumaan, Timo.
Tämä on teille ehkä yllätys, mutta...
Elämäni ei ole sujunut aivan suunnitellusti.
Nyt elämäni ehtoopuolella olen tajunnut, –
että huomasin liian myöhään, mikä elämässä on tärkeää.
Siksi toivon, että otatte opiksenne siitä, –
mitä nyt sanon teille kenties selkeimmällä hetkelläni.
Hyvät perhesuhteet...
Sukulaisuus on...
Perhe on kaikkein tärkein.
Todella tylsää.
Anteeksi, isä, mutta olet välillä tosi pitkästyttävä.
Jatka vain. Puhuit suhteista.
Niin. Jonain päivänä minua ei enää ole.
Missä loput ovat? Valaisimet olivat vähintään 50 tonnin arvoiset.
50 000? Et ole tainnut tarkistaa kuparin hintaa vähään aikaan.
Sain 2 400, jonka jaamme. Se tekee siis puolet kummallekin.
Kuparin hintaa?
Minne sinä myit valaisimet? –Romuttamolle. 36 kruunua per kilo.
Romutitko valaisimet? Ei voi olla totta.
Ehkä niissä oli kuparinupit, mutta koko valaisin ei ollut kuparia.
Ne olivat designvalaisimia. Poul Henningsenin suunnittelemia.
Poul Henning? –Henningsen! Hän suunnitteli Munan!
Hän suunnitteli Kuparipallot! Ja Sydneyn Valhalla–talon!
Miksi hän suunnitteli munan? Tässä on sinun osuutesi.
Anna toinen puoli. Lasken rahat.
Anna!
Täsmää. Häivy. Ulos!
Tämä on isän asunto! –Häivy.
Halusin jutella kolmestaan. –Ralf pilasi juuri koko jutun, isä.
Jutellaan toisella kertaa.
Minusta olisi vain ollut tärkeää puhua perinnöstä.
Perinnöstä? –Niin. Sen jaosta.
Me voimme jutella siitä ilman Ralfiakin.
Siksikö, ettei hän ei saa mitään?
Siis... –Niin.
Siksi, että minä olen vanhin.
En tiedä, miten sanoisin tämän.
Laitan itselleni voileivän.
Skool.
Isä.
–Timo...
Isä! –Timo...
Olen tässä, isä. –Haluan vain...
Timo, minulla on...
Isä?
Isä!
Viimeisiksi sanoiksi sanoin hänelle, että hän on pitkästyttävä.
Et voi enää muuttaa asiaa. –En niin.
Hän oli aina tukenamme. Ja minä menin sanomaan niin.
Muistatko, miten hän välillä koulun jälkeen toi meidät tänne katolle?
Hän antoi meille olutpullon korkkeja, ja meidän piti leikkiä hipihiljaa.
Tässä.
Mistä sinä sen sait? –Ota.
Onko se minulle? –On.
Heippa. Ollaanko jo kavereita? Oletpa söpö.
Tuletko tähän viereen istumaan? –Ei siihen, Ralf.
Se on isän paikka. Osoita vähän kunnioitusta.
Mitä sinä teet? –Mitä tehdään, kun joku kuolee?
Etsin perintöä. –Emme saa mitään.
Saamme, ja kerron nyt saman tien, että minä saan kaiken.
Miksi? –Olen vanhin. Olen alkuperäinen.
Sinä olet pelkkä kopio. Alkuperäinen on aina arvokkaampi.
Kyllä isä rakasti sinuakin, mutta hän rakasti minua eniten.
Selvä, mutta silloin sinä maksat myös isän hautajaiset.
Uskomatonta, mitä päästät suustasi. Kaikki kasaantuu minun kontolleni.
Sinä vain siipeilet kuten aina. Jossakin menee raja.
Ellet hanki rahaa, hautajaiset on peruttu. Auta.
Minulla on itse asiassa pikku suunnitelma, jonka...
Ai, sinulla on pikku suunnitelma?
Onko Ralf keksinyt keikan?
Haluan kuulla sen. Kerro. –Selvä.
Kyse on sadan tonnin prepaid–sirukorteista.
Pubin Bent antoi vinkin.
Hän sanoi ostavansa sirukortit.
Ei tämä ole mikään suunnitelma vaan esite.
Suunnitelma vaatii kartan ja pään, joka ei ole pelkkä hammasteline.
Olet aina sanonut niin. Siksi...
Laadin tämän, Timo.
Mikä se on? –Se on...
Se on kahden keikka. Se on kahden miehen suunnitelma.
Sinä ja minä.
Miksi täällä on aita ja koiria ja vartijoita prepaid–korttien takia?
Siksi, että tuo on tullialue, mutta se on niin valtava, –
ettei siellä huomata, jos yksi laatikko puuttuu.
Nerokasta. –Jopas jotakin.
Tämä on typerä suunnitelma.
Miksi se on typerä? –Koska sinä keksit sen.
Suunnitelma on aivan älyttömän typerä, –
koska aivosi eivät torpanneet tyhmiä ajatuksiasi etukäteen.
Anna sen olla.
Perintöoikeusasianajaja.
Tiesitkö, että isä tunsi jonkun, jolla oli käyntikortti.
Perintöoikeusasianajaja. –Mikä?
Perintöoikeusasianajaja! Sehän se on!
Minä tosiaan tein Arnolle testamentin.
Tässä. Arno Liebermann.
Arno päätti, ettei perintöä jaeta, vaan se menee yhdelle henkilölle.
Kyllä kiitos! Kyllä kiitos!
Kyllä kiitos! Paljonko pätäkkää tulee?
Perintönä on sivuvaunullinen moottoripyörä.
Tuohan hukkui ajat sitten. –Ei, ei.
Se on ollut säilössä 30 vuotta.
On pakko olla muutakin. Edes jotakin.
Ei. Moottoripyörä on koko perintö. –Hyvä kuva isästä.
Luulin, että hän ryyppäsi tuon moottoripyörän ajat sitten.
Se olisi ollut liian suuri urakka. Jopa Arnolle.
Viimeksi tuollaisesta maksettiin huutokaupassa 1,4 miljoonaa.
1,4 miljoonaa kruunua? Tämähän on romuläjä.
Se on erittäin harvinainen veteraanimoottoripyörä.
Kuulemma erittäin hyvässä kunnossa.
Saanko takaisin ne 1 200 niistä valaisimista?
Tyypillistä. Siipiveikko tulee heti, kun on hiukan rahaa tiedossa.
Nyt ei ole kyse sinusta.
Hyväksytte siis, että perijä on ainoastaan Kim Liebermann?
Kim Liebermann? –Niin. Esikoinen.
Se olen minä. –Sinähän olet Timo.
Niin. –Perintö menee Arnon vanhimmalle lapselle.
Kim Liebermannille, jonka osoite on Via Collina 27, Piombino, Italia.
Kim? Italia? Jokin on nyt pielessä.
Missä se moottoripyörä on? –Eräässä verstaassa Italiassa.
Hurjaa.
Jos hän syntyi ennen meitä, rakastikohan isä häntä eniten?
Ketä? –Kimiä. Meidän veljeämme.
Hän on esikoinen.
Minä olen yhä esikoinen, vaikka isä muhinoi jonkun belladonnan kanssa.
Isä antoi moottoripyörän Kimille. –Sekin on virhe.
Sinä jos kuka tiedät, miten vaikeaa on tehdä oikein.
Siksi meidän on huolehdittava siitä, että isän viimeinen tahto toteutuu.
Mikä se on? –Etkö sinä kuuntele lainkaan?
Juu. –Hyvä.
Nyt lähdetään Italiaan hakemaan moottoripyörääni.
Sinunko moottoripyörääsi? Jos meille jää aikaa, –
voitaisiin kiivetä Eiffelin torniin.
Haluan vain panna kumisaappaat. Jos tulee ukonilma...
Tule. –Puen vain housut jalkaan.
Missä kenkäni on?
Saimme kameran kaupan päälle. Sinä toimit kartturina.
Tässä on Kimin osoite. –Selvä.
Missä olemme nyt? –Italiassa.
Täytyy kai lähteä suoraan eteenpäin, kartan mukaan.
Jätskiä!
Hei. Onko teillä isoa eskimoa?
Isoa eski...
Isoa grönlantilaista? Eikö?
Olisiko sitten Kööpenhaminan vaniljapuikkoja?
Kööpenhaminan puikkoja? Eikö?
Timo, sain valita itse, otanko vihreän vain keltaisen lusikan.
Mahdanko jaksaa enää tämän jälkeen pihviä?
Anna se lappu minulle. –Mikä?
Kimin osoite. Missä hän asuu?
Hän asuu...
Mitä tämä on?
Hamsteri taisi vähän näykkiä osoitelappua.
Ei voi olla totta. Anna se elukka minulle.
Enkä. Se on minun.
Toivottavasti muistat, mitä tässä luki.
Tiedät, että muistan vain asioita, joita en ole lukenut.
Saat koputtaa Piombinon joka ovelle ja kysyä Kim Liebermannia.
Pitääkö minun alkaa kysellä asukkailta keskellä yötä?
Pitää, kunnes löydät Kimin.
Hei haloo.
Tunnetko Kim Liebermannin? –Sì. Un momento.
Ääliö.
Prego.
Ei...
Kim Liebermann. –Sì, certo.
Kaveri on tollo. –Ralf.
Pahus. Se on suljettu.
Herätä minut, kun hän avaa. Luuletko pystyvästi siihen?
Tietenkin pystyn.
Mitä sinä teet?
Muukalaislegioonalaiset tekevät näin, kun haluavat pysyä hereillä.
Onko muukalaislegioonassa marmeladia? –Ei.
Siellä käytetään vettä. Mutta tekniikka on sama.
Siellä käytetään vesilasia. Tai sitten hiekkalasia.
Autiomaassahan ei ole vettä.
Timo, puoti on auki. Se aukesi juuri äsken.
Tuossa hän on. –Mitä?
Tuo on hän. –Onko tuo Kim Liebermann?
Vertaa poskipäitämme ja hartioitamme, ei epäilystäkään.
Tuo raviolihemmo vei minun moottoripyöräni.
Kim. Kim.
Signorina Liebermann. –Signorina Liebermann?
Onko hänkin Kim Liebermann?
Kim on nainen. Veljemme on sisar.
Onko hän ladyboy? –Ole hiljaa, Ralf.
Hän ei saa päästä pakoon. –Selvä.
Hei, Kim! –Ralf!
Eikö mennä juttelemaan? –Ei, jos voidaan välttää.
Piiloudu! Pois sieltä!
Hei! Hyppää kyytiin!
Istu kunnolla, Ralf.
Aja kunnolla.
Se näyttää vähän pienemmältä todellisuudessa kuin valokuvassa.
Isän moottoripyörä. –Tuo on skootteri.
Ajaapa hän hurjapäisesti. –Niin Italiassa kuuluukin.
Hän johtaa meidät suoraan moottoripyörän luo tietämättään.
Hei, pysähdy. Tuolla. Mitä hän aikoo?
Mistä minä voisin tietää? En ole marmeladinvalmistaja.
Aikookohan hän ryöstää turkisliikkeen?
En tiedä. Mene perässä. –Liikkeeseenkö?
Sinä hukkasit osoitteen. Ja istut lähinnä ovea.
Mitä teet? –En voi viedä pientä turkispalloa turkisliikkeeseen.
Se ei ikinä toipuisi. –Pötyä.
Tuo liike on täynnä ruumiita. Niin kuin ruumishuone.
Nukkuisit tosi huonosti, jos olisit kappelimestari.
Suu kiinni, Ralf.
Kaikki ulos! Pommi!
Mitä siellä tapahtuu?
Ralf, onko hän yhä sisällä? –On. Hän...
Hän ottaa hiukset pois. –Mitä?
Hän on tummatukkainen. Ja beigessä asussa.
Mitä? –Beigessä. Munankuorenvalkeassa.
Hänellä on valkoinen asu. –Näen hänet. Tule ulos.
Tule ennen kuin hän häipyy. –Selvä.
Hän unohti jotakin. Varmaan marmeladinsa.
Tämä ei ole marme...
Ralf!
Ei, ei, ei! Mene lavalle. Olet vastamaalattu.
Tosi kiva, Ralf. Hän katosi, koska minun piti odottaa sinua.
Entä nyt?
Minne hän häipyi? –Se Kim on hullu.
Maalipurkissa oli dynamiittia. Kim tuhosi liikkeen.
Hän on vaarallinen. –Eikä ole. Hän on aktivisti.
Turkisvastainen. Hän värjää turkiksia, ettei niitä voi myydä.
Mitä hän siitä hyötyy? –Ei mitään.
Olisi vain varastanut ne turkit. Nyt ne ovat pilalla.
Bingo! Ralf!
Moottoripyöräni on tuolla, Ralf. Sen kuin vain mennään hakemaan.
Ei, hän lukitsee autotallin. Tule tänne!
Meidän on saatava tuo avain.
En mene tuon psykopaatin luo. –Älä viitsi.
Se on yhtä helppoa kuin tikkarin vieminen lapselta.
Toinen houkuttelee Kimin ulos, –
kun toinen eli sinä hiipii sisään ja varastaa avaimen.
Niin, niin. Entä jos se, joka on sisällä talossa, –
joka muuten yhtä hyvin voisit olla sinä, paljastuu?
Ralf, et voi paljastua, jos hän jo tietää, että olet siellä.
Se rouva ei tainnut ymmärtää, että palautamme tämän.
Ajatus on tärkein. –Miksi minun täytyy istua tässä?
Koska olet pelkissä alushousuissa.
Ja viltissä. –Nyt saat luvan olla hiljaa.
Miksi minun pitää olla hiljaa? –Koska puhut hölmöjä.
Tiedätkö mitä? Minä hoidan tämän. –Ei. Et osaa italiaa.
Sinäkö muka osaat? –Minulla on kielikorvaa.
Pärjään kaikkialla. Siksi minä hoidan puhumisen.
Ei. –Kyllä.
Näkemiin.
Olen Lars. Tässä on veljeni Steffen.
Hänellä on jano. –Jano?
Niin. –Oletteko ruotsalaisia?
Osaatko tanskaa? –Oletteko lomalla?
Minä puhun. Hän on tyhmä kuin saapas eikä osaa puhua.
Raskas taakka. Hän on ruma, tyhmä ja mykkä.
Hän on ruma, mutta ei voi mitään tyhmyydelleen.
Hänellä on kova jano. Voisimmeko saada lasin vettä?
Voi!
Otatko pikku herkkupalan? Otatko?
Haen sinulle pikku herkkupalan.
Jaha. Käykää vain sisään. –Kiitos. Aikamoinen hökkeli.
Asutpa sinä mukavasti. Jopas jotakin.
Hetkinen. –Jopas jotakin.
Vau! Hyvänen aika! Onpa hieno näköala.
Todella upea. –Eikö vesi ollut veljellesi?
Oli, mutta se on vielä liian kylmää. Onko tuo tuolla appelsiinipensas?
Käyn hakemassa veljesi. –Älä, hänen täytyy pysyä sisällä.
Hän ei siedä aurinkoa.
Okei, sinä menet. Menet sisään. Nyt menet sisään.
Sinä menet sisään nyt.
Työnnän sinut tänne. Voit istua täällä pari minuuttia, –
ennen kuin jatkatte matkaa.
Lihotatko sinä jouluporsasta?
Sen täytyykin olla tuhdissa kunnossa talvella, ettei se palele –
kinkuistaan tai kankuistaan.
Ole hyvä.
Mitä ihmettä? Pissaatko sinä?
Hyi! Yök! Mitä tämä on?
Hän ymmärtää vain tätä. Hyi olkoon!
Voisinko vaihtaa hänelle kuivaa ylle?
Katson, olisiko minulla vaihtovaatteita. –Kiitos.
Miksi kusit housuihisi? –Meidänhän piti päästä sisälle.
Ei hän vessassa piilottele avaimiaan, professori Pissa.
Professori Pissa? –Niin.
Tiedätkö mitä? Oma suunnitelmasi meni pieleen. Tyhmä–Timo.
Miksi kutsuit minua? –Tyhmä–Timo.
Tässä on parit verkkarit, jotka varmaan mahtuvat.
Ei kun kuulepa.
Olisi parempi, jos voisit lainata jonkin kesämekon.
Mekon? –Niin.
Veljeni alapää on tosi ärtynyt paljosta pissaamisesta.
Selvä.
Ja kesähattu, jos sinulla on.
Nyt olette valmiit. –Ei.
Missä hamsteri on? –Hamsteri?
Veljeni hamsteri. Se oli täällä.
Sellaista sattuu. Nyt se on vapaana.
Eläimillä on paremmat oltavat luonnossa.
He eivät pärjää ilman toisiaan. Heillä on tasa–arvoinen suhde.
He ovat toistensa lemmikkejä. En edes tiedä, kumpi sai kumman.
Hamsteri täytyy löytää. Muuten minun täytyy soittaa poliisille.
Ei tässä poliisia tarvita. Me löydämme sen.
Etkö saa apua Steffenin kanssa? –Steffenin?
Veljesi. Eikö hän ole Steffen? –On hän Steffen.
Mutta äffät eivät kuulu, joten nimi lausutaan Steen.
Siinähän sinä olit, pikku apina. –Sinä löysit sen!
Kiitoksia kaikesta. Löydämme ulos omin neuvoin.
Löysin hamsterisi, Steffen. Steen. Hei hei, Kim.
Pane toimeksi. Sinun ei enää tarvitse leikkiä vammaista. Vauhtia.
No niin! Aukesi.
Siinä se on.
Tunnetko, miten isä katselee meitä taivaasta, Ralf?
Hän hymyilee lempeästi ja sanoo: "Ole hyvä, Timo. Isän poika."
Ei. Ei!
Hemmetti. Vanha moottoripyörä.
Nyt te kaksi tulette ulos tallistani hitaasti ja rauhallisesti.
Hah hah! Hyvä tähtäys, mutta surkea...
Lopeta!
Meinasin niellä pikkukieleni! Ei omaa veljeä saa ampua!
Veljeä? –Hemmetti, Ralf!
Ralf?
Kuuntele. Me kerromme koko jutun.
Vain siksi, että isä teki virheen.
Miksette kertoneet saman tien, että olemme sisaruksia?
Pelkäsimme, ettet haluaisi tietää meistä mitään.
Sanoin, ettei Ralf osaa puhua, –
ettei hän olisi sanonut mitään typerää, –
joka olisi voinut pilata hyvän sisarussuhteen.
Minä en keksinyt tätä juttua.
Hän halusi varastaa sen moottoripyörän.
Se on hyvin arvokas. –Suu kiinni.
Viimeisin myytiin 1,4... –Tuhannella!
Ei. –Kyllä! 1,4 tuhannella.
Se maksoi 1 400 tanskan kruunua.
Tulitte siis tänne Italiaan asti pihistämään moottoripyörän –
jonka sain isältä, jota en muista lainkaan.
Ei pihistämään. Tarvitsemme rahat isän hautajaisiin.
Isä ansaitsee kunnon hautajaiset, ja meidän kaikkien täytyy osallistua.
Niin. –Saatte moottoripyörän.
Mitä? –Hetkinen.
Tietenkin osallistun hautajaiskuluihin.
Olen nero! –Hän on tosi kiltti.
Ei, Ralf. Hän on typerä. –Miksi pyörä maksaa nyt vain 1 400?
Sanoin niin, koska muuten Kim ei antaisi sitä. No?
Ralf tässä. Hei, Heino. Haluatko puhua isän kanssa?
Olemme juuri nyt ulkomailla. –Kim tulee. Anna se.
Tässä. –Riittää. Lopeta.
Asianajajan mukaan se on säilössä verstaalla kaupungin laidalla.
Ajetaan sinne.
Olisiko sinulla jotain muuta kuin mekkoja, –
jos me nyt lähdemme ulos?
Ei voi olla totta. Hän omistaa pian koko kaupungin.
Tämä ei näytä verstaalta, eikä täällä ole moottoripyörää.
Hän on ostanut koko paikan laajentaakseen turkistuotantoaan.
Kuka hän? –Pelliccia, kaupungin suurin turkisparoni.
Pelliccia? Sehän oli se liike, jonka maalasit.
Mikä liike?
Se, jonne veit pommin. Aito nailonliivini meni pilalle.
Oletteko vakoilleet minua? –Ei, ei.
Hamsteri söi osoitteesi, –
ja minä halusin ison eskimon ja sain marmeladia jäätelöön.
Ole hiljaa. Vakoilimme me sinua.
Tiedämme harrastuksestasi, mutta emme paljasta mitään, –
jos saan sen moottoripyörän, joten missä se on?
Uhkailetko minua?
Hän ei tarkoittanut sitä niin. Ethän, Timo?
Riippuu siitä, löydämmekö pyörän.
Pelliccia on joko myynyt sen, tai se on hänen chinchillatarhallaan.
Oli miten oli, emme ikinä saa sitä moottoripyörää.
Meillä oli sopimus. –Mikä on chinchilla?
Se on maustetta. –Se on turkiseläin.
Niitä pidetään pienissä häkeissä ja tapetaan turkin takia.
Hyvä homma. Minä haluan vain sen moottoripyörän.
Et tiedä, mistä puhut. –Niin, sillä chinchilla on eläin.
Enkö käskenyt sinun pitää suusi kiinni? Enkö käskenyt? Kiitos.
Mitä sinä nyt? –Haen moottoripyöräni.
Jääkää te tänne höpöttämään turkiksista.
Ei hän aina ole tuollainen. Hän ei voi sille mitään.
Se on opettajienkin syytä. Ainakin isän mukaan.
Opetetaanko täkäläisissä kouluissa tanskaa?
Ei.
En käsitä, miten osaat... Ellei isä ollut koskaan täällä, –
ja äitisi oli italialainen, miten sinä osaat...?
Äitini oli tanskalainen, joten hän puhui minulle tanskaa.
Hän luki ääneen tanskalaisia satuja. Onko "Peikkopoika" sinulle tuttu?
On se. Olen päässyt kolmanteen osaan.
Sehän on se, jossa hän menee Norjaan. –Niin.
Näytän sinulle yhden jutun, Ralf.
Mitä sinä teet? –Nämä ovat oliiveja.
Vau! Miten teit tuon? –Minulla on isot sieraimet.
Ehkä se on meillä suvussa. Täältä.
Selvä.
Hyvä. Kiitos.
Kokeile. –Minäkö?
Minä osasin. Minä osasin. Nämä ovat vähän suolaisia.
Ai niin. Olin ihan unohtanut sinut.
En tajua, miten Pelliccia voi tappaa chinchillansa.
Siksi minä pilaan hänen turkiksensa maalilla.
Jatkan, kunnes hän on vararikossa.
Eikö olisi parempi pelastaa eläimet, ennen kuin niistä tulee turkiksia?
Olisi, mutta Pelliccian tarhalle on mahdoton päästä.
Signor Pelliccian moottoripyörä. Kaunotar.
Onko se täällä? –Sì. Se on ainoa laatuaan Italiassa.
Se on minun. –Ei, ei. Näkemiin. Näkemiin.
Se moottoripyörä on minun.
Saat olla iloinen, että polvissani on vikaa. Paskiainen.
Muutaman vuoden myimme elannoksemme laina–autoja.
Laina–autoja?
Kun vie autonsa korjattavaksi, saa siksi ajaksi laina–auton.
Myimme niitä eteenpäin. Tai minä myin.
Koska Timo sanoi: "Sinä olet alle 15."
"Silloin se on laillista." Nokkelaa.
Outoa, että tätä kutsutaan marmellataksi, –
vaikka se maistuu aivan hillolta.
Vai mitä? –En ole ajatellut asiaa.
Minäkin olen kasvissyöjä. –Selvä.
Syön tietenkin pekonia.
Ja pihvejä. Pidän tosi paljon possunpaistista ja nugeteista.
Ei siis ole mitään aihetta panikointiin.
Huomenta, Timo. Otatko aamiaista?
Pääsitkö Pelliccian puheille? –En.
Mutta unohdatte, kellä meistä on aivot.
Olen keksinyt, miten pääsemme tarhalle.
Minä en tule. En luota sinuun.
Hyvä. Ralf, me haemme sen moottoripyörän.
Voimme saada sekä moottoripyörän –
että pelastaa chinchillat, jos sinä tulet mukaan.
En luota häneen. –Te kumpikin luotatte minuun.
Minä luotan teihin. Meidän neljän välillä vallitsee luottamus.
Kolmen. Meitä on kolme.
Sinä ja minä ja... Olkoon.
Olemme sisaruksia.
Timo, katso tätä.
Katso. Me osaamme tämän, koska meillä on samanlaiset nenät.
Kokeile sinäkin. –Enkä.
Hän ei varmaankaan osaa.
Timo, oletko kunnossa? Timo!
Hän ei saa henkeä! Hän ei saa henkeä!
Ralf, lopeta. Lopeta, Ralf!
Pelastit hänen henkensä.
Hän pelasti sinun henkesi.
Ei ihminen kuole tukkoiseen nenään.
Oletko kunnossa?
Et luota Kimiin siksi, –
että olet joutunut huoltajuusvilpin kohteeksi.
Siksi sinulla ei ole voimavaroja olla esimerkillinen veli.
Tuon potaskan olet kuullut Kimiltä. –Enkä!
Haistan palaneen käryä. Ralfin aivot käryävät.
Ne yhdistelevät sanoja, joita eivät itsekään ymmärrä.
Ehkä Kim sanoi niin, mutta se tarkoittaa vain sitä, –
että olemme molemmat samaa mieltä.
Okei. Uskot siis, että pääsemme Pelliccian tarhalle?
Lähdetkö mukaan? –Jos se pelastaa chinchillat.
Selvä. Olen mukana. –Hyvä.
Olé, olé!
Olé!
Olé, olé. Vino. Häihin.
Emme odota mitään viiniä. Mitä viiniä se on?
Sì, vino.
Luigi. –Salve.
Hei.
Ciao.
Päätepysäkki. –Selvä.
Hei, kaveri!
Mitä?
Tuon chinchillarehua. Kertoisitko tarhan tunnusluvun?
Tule.
1, 1, 1, 9.
Kim, kuuletko? –Kuulen. Saitko tunnusluvun?
Tarhan oven tunnusluku on 1119.
Selvä, Timo.
Olen valokuvaaja.
Saanko ottaa valokuvan? Vau!
Signor Pelliccia, tilasitteko valokuvaajan?
En.
Fur Weekly? –Valokuva.
Fur Weekly? –Niin.
Päästä hänet.
Haluatko valokuvan? –Valokuvan.
Kiitos. –Vielä yksi.
Vielä yksi.
Selvä.
Riittää.
Nyt seuraa yllätys.
Minulleko?
Tule. Sain ajatuksen.
Huomio!
Valokuva. Kaikki täällä. Yhdessä. –Yhdessäkö?
Valokuva. –Kaikki yhdessä. Yhteiskuva.
Hyvä. Tässä on apulaiseni.
Ralf, tule tänne. Tule. –En.
Tule tänne.
Sinä otat valokuvan.
Huomio. Hyvä on.
Päivää, herra Pelliccia. Olen suuri ihailijanne.
Voinko ottaa selfien? Hymyilkää kaikki yhdessä.
Hyvä. Selfie Ralfin kanssa. Se on Ralfie.
Ralf, tule! –Marcelo!
Aja! Aja, aja, aja!
Se morsian oli aika söpö, mutta hän on kai varattu.
Hei! Kim on tuossa!
Mitä? Etkö nähnyt Kimiä? Odota! Seis!
Portti! Portti suljetaan! Jarruta!
Se oli Kim!
Timo!
Pysähdy!
Seis! Pysähdy! Ei mennä takaisin!
Olimme täällä jo! Ei tännepäin. Pysäytä!
Timo, aja pois täältä. Aja luiskaa pitkin! –Aja!
Hyvä, että saatiin pelastettua eläimet. Mukava tunne. Vai mitä?
Se tunne, kun pelastaa jonkin elävän olennon, –
on vain niin mahtava.
Ajoit ohitseni! –Niin Ralfkin ajoi!
Ei olisi tullut mieleenkään. –Tiedän sen.
Oli hauska tutustua sinuun. Tai ei ollut.
Nyt lähdetään kotiin Tanskaan. Tule, Ralf.
Tässä. Radiopuhelimenne.
Lähde vain. Minä...
Minä jään tänne. –Mitä?
Jään tänne Kimin luokse.
Selvä.
Niin. –Selvä.
Minä lähden.
Minä lähden nyt. Pyörä liikkuu jo.
Onpa mukava päästä kotiin Tanskaan. Okei.
Ei kai muu auta. Velvollisuuteni on kertoa sinulle, –
milloin olet ääliö, ja nyt olet. Meidän on haudattava isä.
Tulen kotiin hautajaisiin. Tässä.
Voit jutella itsesi kanssa.
Tosi hienoa, Kim. Sait aivopestyä Ralfin.
Se vähä, mitä oli, hävisi nyt. Toivottavasti olet ylpeä itsestäsi.
Kaikki on aina muiden syytä. Halusit pihistää omalta perheeltäsi.
Tuo moottoripyörä on tosi arvokas. –Lopeta, Ralf.
1,4 miljoonaa.
Mitä? –Senkin kielikello.
Annoit sen minulle, ja minä lähden nyt. En halua enää kuulla teistä.
Koko perhe suksikoon kuuseen. Sain sen, mitä tulin hakemaan.
Ei. Ei!
Ei!
Ralf...
Kim!
Kukaan ei halua olla kanssani. He eivät kestä minua.
Olen typerä. Olen ollut väärässä koko ikäni.
Olen aina ajatellut vain hyötyä.
Mutta tärkeintä on perhe.
Kukaan ei vain ole ikinä kertonut sitä minulle.
Miksei kukaan ole ikinä kertonut minulle sitä?
Isä on poissa. Ralf on poissa.
En ole enää kenellekään tärkeä.
Pysäytä tähän. Kiitos. Kiitoksia.
Heino! –Isä!
Minulla oli ikävä sinua. Anteeksi, että olen myöhässä.
Tämä on viimeinen kerta. –Miksi hikoilet noin paljon?
Muuten vain. Pidänkö vaahtokarkkeja?
Hei. –Hei. Mitä sinun kellosi on?
Mitä tarkoitat? –Minun on 16.53.
Sinun olisi pitänyt hakea Heino yhdeltä.
Olin Italiassa, ja sitten moottoripyöräni meni rikki.
Jopas jotakin. Aurinkoloma ja moottoripyörä.
Ei oltu köyhiä eikä kipeitä. Heino, tule autoon.
On tapaamisvuoroni. –Pojan on oltava kotona seitsemän minuutin päästä.
Et ehdi millään. Minä vien pojan. Tule, Heino.
Hyvä. Mene vain autoon.
Kaikki on nyt hyvin. Meidän täytyy sopia ylimääräinen tapaaminen.
Ylimääräinen? –Ylihuomenna kello kymmenen.
Poika pettyy, kun et pidä kiinni sovituista asioista.
Se loppuu nyt.
Et voi viedä tapaamisoikeuttani. –Et ole ikinä läsnä.
Herätät Heinossa toivoa ja sitten petät hänet. Se loppuu nyt.
Et voi tehdä niin. –Et ole maksanut elatusmaksuja viiteen vuoteen.
Sanoin, että saatte ne rahat. –En jaksa enää kuunnella tuota.
Täytämme paperit ylihuomenna. Tapaamisoikeutesi päättyy.
Entä, jos maksan rästit? –Älä viitsi, Timo.
Miten saisit 90 000 kruunua ylihuomiseksi?
Arno Liebermann.
Maasta sinä olet tullut...
Maaksi sinun pitää jälleen tulla.
Viimeisenä päivänä olet heräävä.
Tämä vie ikuisuuden noin pienellä lapiolla.
Rukoilkaamme. Isä Meidän, joka olet taivaassa.
Pyhitetty olkoon sinun nimesi, tulkoon sinun valtakuntasi.
Tapahtukoon sinun tahtosi maan päällä niin kuin taivaassa.
Anna meille meidän jokapäiväinen leipämme ja anna syntimme anteeksi.
Niin kuin mekin anteeksi annamme meitä vastaan rikkoneille.
Mitä sinä meinaat? Mikset ollut kirkossa hyvästelemässä isää?
Menetin Heinon.
Niin on käynyt sata kertaa. Hukkasitko hänet ruokakaupassa?
En puhu hukkaamisesta.
Tällä kertaa menetin hänet oikeasti.
Timo.
Miten sinulla voi olla elatusmaksuja niin paljon rästissä?
Sinun täytyy hankkia ne rahat.
Ainahan sinulla on suunnitelma jostakin keikasta.
Minulla on itse asiassa suunnitelma.
Mutta se on kahden keikka. –Loistavaa.
Missä Ralf on? –Hän kyllästyi minuun.
Sattuipa pahaan aikaan.
Asialla on siis kiire. –Niin.
Selvä. Minä autan.
Mikä se suunnitelma on? –Ethän sinä enää tee sellaista.
Nyt on kyse Heinosta. Voin ajaa pakoautoa –
tai tehdä jotain muuta puolilaillista.
Mitä teemme täällä? –Se on jossain täällä.
Tosi nopea pikavene.
Vaan eipä ole.
Se on varmaan tuo tuossa. –Tuoko?
Sama vaikka vuokrattaisiin polkuvene. Tuossa on viisi hevosvoimaa.
Se riittää. Pitää vain päästä tuonne.
Voiko siellä rantautua? –Voi. Se on Ralfin suunnitelmassa.
Ralfin suunnitelmassa? –Niin, mutta se ei ole hullumpi.
Heti kun olen saanut prepaid–kortit, me viiletämme pois.
Vai viiletämme? Teen tämän vain Heinon vuoksi.
Toivottavasti tiedät sen, Timo.
Nähdään. –Jep.
Hemmetti.
Timo. Timo!
Ralf?
Kuka sinut päästi sisään? –Työkaverinne.
Olemme täällä kahden. –Niinkö?
Milloin teillä oli viimeksi vahdinvaihto?
Neljä tuntia sitten. –Olen ollut täällä viisi.
Palvelimien kaapeliasentaja on varmaan hyvä bolognesekokki.
Ralf? –Johdot ovat yhtä spagettia.
Voisitteko päästä minut katolle? –Mene portaita ylös.
Useinhan katto on ylhäällä.
Kuka sinä olet? –Etsin työkaveriani.
Montako teitä on? –Tämä on kolmen miehen homma joten kaksi.
Selvä. Hän on katolla. –Eikö hän ole varastossa?
Ei, mutta se on samalla suunnalla. –No nyt ymmärrän.
Mene ovesta ulos ja portaita ylös.
9 V PARISTO + KAAKAOTA KÖYTTÄ
Hechmann, kuuletko? –Hechmann tässä.
Liharuoka, jossa on kahdeksan kirjainta. –Minä tulen.
Ralf! –Tule äkkiä!
Hei! Haloo!
Hei! Seis! –Ei! Ei voi olla totta!
Napataan se!
Pahus! –Ralf! Täällä!
Miksei sinulla ole voimapihtejä? –En olettanut, että tulisi kiire.
Tule, Ralf! –Hei!
Hei, seis! Jäit kiinni rysän päältä.
Sinulla ei ole mitään mahdollisuuksia päästä pakoon.
Pidä kiirettä, Ralf! –Pudota työkalusi!
Mitä tapahtui? –Häivytään.
Kiinni on. Aja!
Nikolai!
Hei, tuolla on joku. –Hei!
Hei, sinä siellä! Tule tänne.
Ei! Tule tänne! Haluan puhua kanssasi. Tänne!
Toin Heinon tavarat, ettei hän joudu luopumaan niistäkin.
Tiedän, että olen ollut huono isä. Se pitää paikkansa.
Olen luvannut perättömiä ja valehdellut hänelle ja teille.
Mutta... –Ei mitään muttia.
Lonnie, kerro Heinolle, että rakastan häntä.
Vaikka emme voi olla yhdessä, hän voi olla varma siitä, –
että hänellä on yhä isä, joka ajattelee häntä paljon –
ja joka ponnistelee sen eteen, että voisimme taas olla yhdessä.
Timo, rahat on maksettu. –Älä koko ajan puhu niistä rahoista!
Tämä on tärkeää. –Timo...
Onko ne maksettu? –Ne olivat pöydälläni aamulla.
90 271 kruunua. –Niin. Käteisenä.
Mitä? –Niin.
Onko ne maksettu?
Saat 29 kruunua takaisin.
No? Oletko vuoden isä?
Saitko hyviä uutisia? –Sain. Nikolai?
Kiva, että olet hengissä. Et vastannut puhelimeen.
Se kastui. –Soitin sitten Ralfille.
Joka oli juuri tehnyt itse suunnittelemansa keikan, –
joten Ralfie–setä saattoi maksaa rästit.
Joskus ihminen tarvitsee vähän apua.
Miten sanotaan?
Anteeksi. –Se keikka sujui loistavasti.
Sinun olisi pitänyt olla mukana. –Niin.
Mutta en ollut. Pärjäsit hienosti ilman minua.
Kim auttoi minua.
Niin sisko tekee, kun hänellä on pikkuveli.
Niin.
Tule tähän.
Tule.
Se siitä sitten. Menen autoon.
No niin. Paina. –Hyvä, isä.
Harppuunalla onkiessa ei tarvitse kaivaa matoja.
Sinä hoidat toisten lapsia, Nikolai.
Niin.
Miksi pidät siitä?
Annan lapsille hyvän alun elämään.
Sen tärkeämpää ei olekaan. –Makuasia.
Minä taas suunnittelen jälleen keikkaa. –En halua kuulla.
Minä kuuntelin sinun työjuttujasi, etkä sinä halua kuulla keikastani.
Minä haluan kuulla keikastasi.
Haluatko? –Haluan.
Okei. Pitele tätä.
Okei, mitkä ovat ne ravintolat, –
jotka eivät voi viedä tulojaan pankkiin?
En tiedä. –Laivaravintolat.
Tuo on niin tyhmää, ettei tarvitse tukkia korvia.
Tyhmä Ralf, mutta milloin poliisi tulee? Vasta, kun laiva on satamassa.
Silloin olen häipynyt ajat sitten. Häivyn nimittäin puolimatkassa.
Aiotko poistua puolimatkassa? –Aion. Katsokaa.
Näin.
Muistakaa, että ollaan laivalla, –
joten tällainen ääni ei herätä mitään huomiota.
Ralf, tuo on tosi kiintoisaa. –Ei, vaan nerokasta.
Tässä järvessä ei ole kalaa. –Miksi kalastamme täällä?
Se oli Kimin ajatus. Tuolla on minkkitarha.
Juoskaa!
Heino, tule. Etsitään toinen järvi. –Minähän olen kunnan virkamies.
Hei, odottakaa minua! –Ala tulla!
Suomennos: Arja Sundelin Scandinavian Text Service 2017